‫‫מחוז מונטגומרי, אוהיו‬
‫‫לא!‬
‫‫הוא לקח את היד שלי.‬
‫‫הוא לקח את היד שלי!‬
‫‫פוקס צ'אפל, פנסילבניה‬
‫‫טלולה, די.‬
‫‫מותק?‬
‫‫הוא יוצא מוקדם?‬
‫‫כן.‬
‫‫זה רק ה-22.‬
‫‫הוא לא היה יכול לחכות, ג'ון.‬
‫‫מותק.‬
‫‫נראה לי שתצטרך את אלה.‬
‫‫אתה בסדר?‬
‫‫אני? ‫-כן.‬
‫‫כן. כן, ברצינות.‬
‫‫הכול טוב.‬
‫‫את לא תאמיני.‬
‫‫אנחנו נביא לך הביתה אח קטן.‬
‫‫סוף סוף.‬
‫‫רוצה להתקשר שוב לד"ר לי?‬
‫‫טוב. רק שנייה, טוב?‬
‫‫נראה טוב, נכון? הכול נראה טוב?‬
‫‫את בסדר?‬
‫‫יופי.‬
‫‫תקשיב.‬
‫‫יופי. ‫-תנשמי, מותק, תנשמי.‬
‫‫יופי, יופי.‬
‫‫יופי. ‫-תנשמי.‬
‫‫תנשמי עמוק. ‫מוכנה? תלחצי.‬
‫‫תלחצי, תלחצי, תלחצי.‬
‫‫יופי. תלחצי. ‫-תלחצי, תנשמי, תנשמי.‬
‫‫מצוין, יופי, יופי.‬
‫‫משטרה! רד על הברכיים! ‫-שמעת אותו! רד לקרקע!‬
‫‫תישאר שם! ‫-רד על הברכיים!‬
‫‫יש לו משהו מאחורי הגב!‬
‫‫מה זה היה, לעזאזל? ‫-תאיר עליו.‬
‫‫תסרקו את הבית. ‫תוודאו שאין אף אחד בפנים.‬
‫‫צוות בראבו, בואו ניכנס.‬
‫‫אתה מושלם.‬
‫‫הוא מושלם.‬
‫‫הבלתי רגיל‬
‫‫20 שבועות, 4 ימים‬
‫‫העיניים שלו בצבעים שונים?‬
‫‫כן, קוראים לזה הטרוכרומיה.‬
‫‫זה מועבר בתורשה.‬
‫‫הוא כמו דיוויד בואי.‬
‫‫נכון.‬
‫‫הוא זמר הגלאם רוק הקטן שלי.‬
‫‫ניסיתי כל כך הרבה זמן להביא אותך לעולם. ‫לא ידענו אם תבוא בכלל.‬
‫‫יהיה...‬
‫‫בסדר.‬
‫‫זהו זה.‬
‫‫הוא לא אמור לבכות?‬
‫‫הרוב בוכים, אבל זה לא נדרש.‬
‫‫הכול בסדר?‬
‫‫אין לקטנצ'יק הזה שום בעיה. ‫הוא ערני מאוד.‬
‫‫כן.‬
‫‫מאמא.‬
‫‫הוא באמת אמר את זה הרגע?‬
‫‫הוא אפילו אומר כמה מילים.‬
‫‫זה די מוקדם.‬
‫‫בדרך כלל השפה מופיעה ‫רק בגיל שנה בערך.‬
‫‫אין שום בעיה.‬
‫‫הבן שלך מתפתח מוקדם.‬
‫‫הוא מה שאנחנו מכנים "חכמולוג".‬
‫‫"חכמולוג".‬
‫‫26 חודשים, שבועיים‬
‫‫כל הכבוד, מותק. ‫תוכל להראות לי שוב?‬
‫‫תכניס אותו לטירה?‬
‫‫מה את קוראת?‬
‫‫"לטפח גאונות".‬
‫‫כן.‬
‫‫"חיים עם מחוננות".‬
‫‫אני מתכוננת.‬
‫‫למה?‬
‫‫המוח של מיילס לא בנוי ‫כמו אצל ילדים אחרים.‬
‫‫הוא מיוחד.‬
‫‫כל הכבוד!‬
‫‫וחשבתי שאנחנו באמת צריכים ‫להתחיל לחשוב על גן, ברצינות.‬
‫‫גן? הוא בן שנתיים.‬
‫‫זה לא טיפה מוקדם?‬
‫‫אלה לא גנים רגילים. ‫הם מיוחדים.‬
‫‫זה גן. אנחנו צריכים מכתב המלצה?‬
‫‫מותק, זה גן ממש טוב.‬
‫‫חמש שנים, חמישה חודשים‬
‫‫נוסעים לד"ר קולינס?‬
‫‫לא, אימא לוקחת אותך לרופא אחר.‬
‫‫קדימה.‬
‫‫יופי. מהיר מאוד.‬
‫‫קדימה.‬
‫‫הבאת אותו בצדק. ‫האינטליגנציה של מיילס אדירה.‬
‫‫אין לי מנת משכל מדויקת, ‫אבל היא תהיה גבוהה מאוד.‬
‫‫מה עם ההתנהגות שלו? ‫הוא מסתגל היטב לגן?‬
‫‫קשה לו מאוד לרכוש חברים.‬
‫‫המוח של מיילס מפותח ביותר ‫באזורים מסוימים,‬
‫‫אבל יש אזורים אחרים ‫שמעוכבים, ככל הנראה.‬
‫‫אני לא יודעת למה הוא מפותח פחות ‫באזורים האלה, אבל צריך לשים לב.‬
‫‫וממש כדאי לך ולבעלך ‫לשקול תכנית חינוך ייעודית.‬
‫‫יש בי"ס מצוין בשם פנמארק.‬
‫‫הוא קצת יותר יקר מביה"ס ‫שהוא לומד בו עכשיו,‬
‫‫אבל הם פשוט מעולים‬
‫‫עם ילדים בעלי צרכים מיוחדים כמו מיילס.‬
‫‫אני יכולה להתקשר מראש בשבילך אם תרצי.‬
‫‫גיל שמונה‬
‫‫קח. תסיים את השיעורים אחרי שתאכל.‬
‫‫אלה לא שיעורים, דרך אגב.‬
‫‫אין לנו שיעורים.‬
‫‫כן? למה אני קיבלתי שיעורים כילד?‬
‫‫כי אתה לא חכם כמוני.‬
‫‫סליחה?‬
‫‫כן?‬
‫‫יש פפריקה?‬
‫‫פפריקה? איך אתה יודע מה זה בכלל?‬
‫‫אני לא יודע. אני פשוט רוצה קצת.‬
‫‫אני כל כך מוכנה לצאת הערב.‬
‫‫קח. תעשה חיים.‬
‫‫סליחה.‬
‫‫מתי התחלת להשתמש בזה?‬
‫‫לא יודע. ‫-היי.‬
‫‫תוכל בבקשה לעשות לי ‫את הדבר עם העין?‬
‫‫הנה זה!‬
‫‫רוצה לעשות תחרות מבטים?‬
‫‫לא, אתה צריך לסיים את האוכל.‬
‫‫טוב, בסדר.‬
‫‫אתה מוכן?‬
‫‫אני מוכן.‬
‫‫אחת...‬
‫‫שתיים...‬
‫‫שלוש.‬
‫‫מצמצת!‬
‫‫נכון! ניצחת!‬
‫‫ניצחת! ניצחת! ‫-יש!‬
‫‫תסיים. ‫-לא.‬
‫‫כן. ‫-כי זה אומר‬
‫‫שתשאירו אותי עם זואי.‬
‫‫אבל אתה אוהב את זואי.‬
‫‫אני יודע.‬
‫‫היי.‬
‫‫בכל פעם שאתה צריך נשיקה ממני...‬
‫‫כן.‬
‫‫רוצה בירה רגילה או בירה של הביוקר?‬
‫‫של הביוקר.‬
‫‫בסדר, תשתי.‬
‫‫אנחנו לא נוסעים עד שנסיים אותן.‬
‫‫אני עדיין לא מאמינה ‫שאנחנו גרים בפרברים.‬
‫‫באמת?‬
‫‫לא נראה כאילו רק אתמול ‫היינו נטולי ילדים?‬
‫‫היינו שיכורים כל הזמן ‫והכול היה כל כך כיף.‬
‫‫מותק, עכשיו אנחנו רגילים לגמרי.‬
‫‫אבל אנחנו עדיין שיכורים כל הזמן.‬
‫‫שכחתי לספר לך. ‫כשאספתי את מיילס מביה"ס היום,‬
‫‫מר שוב אמר שהוא לא רצה ‫להצטרף למועדון המדע.‬
‫‫למה הוא אף פעם לא רוצה ‫פעילויות עם ילדים אחרים?‬
‫‫יודעת מה? חוק חדש.‬
‫‫לא מדברים על הילד כשיוצאים.‬
‫‫טוב. ‫-ברצינות.‬
‫‫יש לנו ילד חכם בטירוף.‬
‫‫זה דבר רע?‬
‫‫את רוצה שיהיה כמו כולם?‬
‫‫אנחנו כמו כולם? ‫-לא.‬
‫‫לא.‬
‫‫זאת אומרת, תראה...‬
‫‫זה ערב היציאה שלנו.‬
‫‫כן, כי אנחנו מגניבים.‬
‫‫אימא שלך אמרה רק שני פרקים.‬
‫‫יש לי רעיון.‬
‫‫מה אם נשחק במשחק אחד לפני השינה?‬
‫‫רק אחד.‬
‫‫מחבואים.‬
‫‫טוב. רוצה שאספור או אתחבא?‬
‫‫את תספרי.‬
‫‫סבבה.‬
‫‫אחת, שתיים, שלוש, ארבע,‬
‫‫חמש, שש, שבע, שמונה,‬
‫‫תשע, עשר!‬
‫‫כל העומד מאחוריי ומצדדיי הוא העומד!‬
‫‫מה אתה עושה? אתה אמור להתחבא.‬
‫‫מיילס, אתה בסדר?‬
‫‫רוצה עוד זמן?‬
‫‫טוב, סבבה.‬
‫‫אחת, שתיים, שלוש, ארבע,‬
‫‫חמש, שש, שבע, שמונה,‬
‫‫תשע, עשר,‬
‫‫אחת עשרה, שתים עשרה, ‫שלוש עשרה, ארבע עשרה,‬
‫‫חמש עשרה...‬
‫‫שבע עשרה, שמונה עשרה,‬
‫‫תשע עשרה,‬
‫‫עשרים.‬
‫‫טוב. כל העומד מאחוריי ומצדדיי הוא העומד!‬
‫‫טוב, מצאתי אותך.‬
‫‫טוב, אני מוותרת. ‫אתה יכול לעלות עכשיו.‬
‫‫מיילס!‬
‫‫מיילס?‬
‫‫מיילס!‬
‫‫אני רוצה שתספר לי ‫את כל מה שאתה זוכר.‬
‫‫אני וזואי ראינו טלוויזיה, ‫ואז היא נפצעה.‬
‫‫אחר כך היא התחילה לצרוח.‬
‫‫ואז ראיתי דם.‬
‫‫מיילס, אתה בטח זוכר משהו אחר.‬
‫‫מתי זואי ירדה למרתף?‬
‫‫אני לא יודע.‬
‫‫היא ספרה ואז היא נפצעה.‬
‫‫היה דם בכל מקום,‬
‫‫ולא ידעתי מה לעשות. ‫-בסדר.‬
‫‫זה בסדר, מתוק.‬
‫‫אני לא זוכר שום דבר.‬
‫‫זה בסדר. זו הייתה תאונה.‬
‫‫זו הייתה רק תאונה.‬
‫‫טלולה.‬
‫‫מה קורה?‬
‫‫היי.‬
‫‫רשמקול אוטומטי‬
‫‫מה את עושה פה?‬
‫‫שמעתי אותך מדבר מתוך שינה.‬
‫‫היה לך חלום רע.‬
‫‫לא נכון.‬
‫‫זה לא היה חלום רע, זה היה חלום טוב.‬
‫‫אני רוצה לעבוד עם היילי.‬
‫‫מצטער, כבר תכננו תכנית.‬
‫‫כן, לך לשירותים, מיילס.‬
‫‫דאש.‬
‫‫דאש!‬
‫‫תעזרו לו!‬
‫‫מה אתה רואה כאן?‬
‫‫פנים.‬
‫‫פנים של מי?‬
‫‫לא יודע.‬
‫‫ומה אתה רואה כאן?‬
‫‫ידיים.‬
‫‫ידיים של מי?‬
‫‫הידיים של גברת נחמדה.‬
‫‫כשהכית את הילד ההוא בביה"ס,‬
‫‫אתה זוכר מה הרגשת?‬
‫‫אתה יכול לספר לי איך הרגשת.‬
‫‫חשבתי שאם אעשה את זה, לא אפגע יותר.‬
‫‫תיפגע?‬
‫‫מישהו פגע בך?‬
‫‫אני פוחד לספר לך. ‫אני לא רוצה שמישהו יסתבך.‬
‫‫מי? מי יסתבך?‬
‫‫האדם שפוגע בי.‬
‫‫אני רוצה לשקול טיפול תרופתי למיילס,‬
‫‫ואולי הוא צריך מומחה.‬
‫‫מטפל התנהגותי, ‫מישהו שיוכל לעזור לו‬
‫‫עם בעיות הכעס. ‫-טוב.‬
‫‫מה הבעיה שלו?‬
‫‫בהתחלה חשבתי שיש לו ליקוי‬
‫‫במוסריות הקוגניטיבית ‫או אולי או-די-די,‬
‫‫הפרעת התנגדות, אבל למען האמת...‬
‫‫אני לא יודעת.‬
‫‫אולי כדאי שתקשיבי לזה.‬
‫‫הקלטתי את זה בזמן שהוא ישן.‬
‫‫כן, טוב.‬
‫‫שרה, צר לי שאני שואלת.‬
‫‫יש אפשרות שמיילס ‫סבל מסוג של התעללות‬
‫‫ממישהו במשפחה שלכם?‬
‫‫במה לעזאזל את מאשימה אותי?‬
‫‫אני לא מאשימה אותך בשום דבר, ג'ון.‬
‫‫אני אומרת לך מה היא אמרה.‬
‫‫אף פעם לא נגעתי בבן שלנו.‬
‫‫זה בקשר לאבא שלי?‬
‫‫אבא שלי היה חתיכת חרא.‬
‫‫התמודדתי עם כל זה. ‫את יודעת את זה.‬
‫‫זה היה חלק מההחלטה שלנו לעשות ילדים.‬
‫‫בחיים לא אכה את מיילס. ‫אני אוהב את הילד הזה.‬
‫‫אולי סטראסר טועה.‬
‫‫תמיד אמרת שהוא בנוי אחרת.‬
‫‫מה אם הוא פשוט כזה?‬
‫‫הוא לא כזה. ‫-בסדר.‬
‫‫אני לא מבינה מה קורה, ג'ון.‬
‫‫אני לא מבינה מה הסיפור.‬
‫‫הרגע בדקתי מה איתו.‬
‫‫התרופה ההיא הרדימה אותו חזק.‬
‫‫את בסדר?‬
‫‫אני מצטער.‬
‫‫אנחנו נמצא פתרון, בסדר?‬
‫‫כן.‬
‫‫היי, אני דואג גם לך.‬
‫‫אני מרגישה שאני משתגעת.‬
‫‫יהיה בסדר.‬
‫‫אנחנו רק צריכים להישאר חזקים.‬
‫‫טוב?‬
‫‫טוב.‬
‫‫לכי תזדייני.‬
‫‫מה יש?‬
‫‫מה קרה? מה קרה?‬
‫‫יש פה מישהו.‬
‫‫איפה?‬
‫‫הוא פה.‬
‫‫מותק, נשמע שהיה לך חלום רע.‬
‫‫לא. לא. ‫-אין פה אף אחד.‬
‫‫לא. הוא פה.‬
‫‫הוא פה בפנים.‬
‫‫הוא פה בפנים. ‫-בוא הנה. מותק.‬
‫‫ארתור, היי. אליין סטראסר.‬
‫‫כן, יש לך דקה?‬
‫‫היי, שרה. ‫-היי.‬
‫‫נועלים פה בסופי שבוע.‬
‫‫תודה שבאת בכזאת התראה קצרה.‬
‫‫ארתור ג'ייקובסון. נעים מאוד.‬
‫‫שלום.‬
‫‫אליין הסבירה משהו ‫על סוג המחקר שאני עורך?‬
‫‫יופי.‬
‫‫אני רוצה להתחיל בכמה שאלות ‫לפני שניכנס לזה.‬
‫‫טוב.‬
‫‫מישהו במשפחה שלך ‫דובר שפה זרה, שרה?‬
‫‫ג'ון ואני למדנו ספרדית בתיכון, ‫אבל אף אחד מאיתנו‬
‫‫לא זוכר יותר מכמה מילים.‬
‫‫ומה עם הסבים והסבתות של הילד?‬
‫‫מישהו במשפחה שלך היגר לאחרונה?‬
‫‫אני מצטערת, אני מבולבלת.‬
‫‫זה הקול של הבן שלך?‬
‫‫כן. כן, זה מיילס.‬
‫‫זה סתם ג'יבריש מתוך חלום.‬
‫‫זה דווקא לא ג'יבריש.‬
‫‫ביקשתי מקולגה שלי ‫שיתרגם את המילים.‬
‫‫מה זה?‬
‫‫הונגרית.‬
‫‫ספציפית ניב נדיר של הונגרית ‫שמדברים בו רק ליד הגבול עם רומניה.‬
‫‫תשמעי מה קורה עכשיו, שרה.‬
‫‫זה חשוב באותה מידה.‬
‫‫שמעתי אותך מדבר מתוך שינה.‬
‫‫היה לך חלום רע.‬
‫‫לא נכון.‬
‫‫זה לא היה חלום רע, זה היה חלום טוב.‬
‫‫מיילס אומר שזה היה חלום טוב.‬
‫‫למה זה חשוב?‬
‫‫המילים, שרה. מה שמיילס אמר.‬
‫‫"שתקי, זונה מלוכלכת.‬
‫‫"תפסיקי לבכות, ‫אחרת אעקור לך את העיניים.‬
‫‫"אני אסתכל עלייך גוססת."‬
‫‫לא. לא, מיילס לא אמר את זה.‬
‫‫אבל הוא אמר.‬
‫‫והוא אמר את זה בניב שמדברים בו ‫פחות מ-400,000 איש בעולם.‬
‫‫מיילס מסתדר היטב עם ילדים בגילו?‬
‫‫הוא אמר פעם שהוא מרגיש ‫חוסר שייכות בגוף שלו?‬
‫‫כן.‬
‫‫מה עם הטעם שלו באוכל?‬
‫‫שמת לב לשינויים בהעדפות שלו?‬
‫‫אלה אינדיקטורים.‬
‫‫אינדיקטורים למה?‬
‫‫חצי מהאנשים בעולם, מיליארדים מהם,‬
‫‫מאמינים שתודעה ואנרגיה, ‫מה שאנחנו קוראים לו לעתים קרובות נשמותינו,‬
‫‫מסוגלות לחזור אל מישור החומר הזה ‫כדי לחיות חיים חדשים.‬
‫‫זה זר רק למוחות מערביים.‬
‫‫ברוב העולם גלגול נשמות ‫הוא חלק מקובל מהחיים.‬
‫‫גלגול נשמות?‬
‫‫על מה אנחנו מדברים?‬
‫‫תני לי לספר לך על ילד ‫שפגשתי כשהייתי בהודו.‬
‫‫קראו לו פדמן, הוא היה בערך בן שש.‬
‫‫אבל המשפחה שלו טענה ‫שהוא מבוגר בהרבה.‬
‫‫הוא זכר כל פרט מחיים קודמים.‬
‫‫המאפייה שהייתה בבעלותו, ‫האחים והאחיות שלו,‬
‫‫השיר האהוב על אמו.‬
‫‫הוא אפילו תיאר את המוות שלו לפרטי פרטים, ‫איך הוא הרגיש כשהוא טבע.‬
‫‫מצאתי את העיירה שהוא תיאר,‬
‫‫בערך 160 ק"מ מהכפר שלו, ‫ולקחתי לשם את פדמן.‬
‫‫הוא לקח אותי ישר ‫לבית שבו הוא נולד.‬
‫‫הכיר לי את אחיו ואת אחיותיו, ‫שהיו כבר בני יותר מ-50.‬
‫‫נשארנו שם שלושה שבועות,‬
‫‫עם אישה זקנה שהוא טען שהיא אמו,‬
‫‫והוא שר לה‬
‫‫בזמן שהיא נפטרה.‬
‫‫אני מאמין‬
‫‫שהנשמה בתוך פדמן‬
‫‫טבעה לפני שהוא הספיק להיפרד מאמו.‬
‫‫וכשאפשרנו לישות הזאת ‫לסיים את מה שהיא הותירה בלתי גמור,‬
‫‫פדמן חזר להיות ילד קטן.‬
‫‫בן רגע הוא חזר,‬
‫‫והוא בקושי זכר מה קרה.‬
‫‫זה יכול להסביר המון.‬
‫‫חשוב מאוד להבין ‫שהנשמות האלה חוזרות מסיבה מסוימת.‬
‫‫כדי להשלים משהו בלתי גמור, ‫כדי לסגור מעגל.‬
‫‫אז אתה אומר שהבן שלי אחוז דיבוק?‬
‫‫לא. דיבוק פירושו ישות לא אנושית‬
‫‫שמשתלטת על פונדקאי אנושי.‬
‫‫אז הנשמה הפולשת בבן שלי‬
‫‫הייתה אדם אחר?‬
‫‫כן. ולפי מה ששמעתי בקלטת ההיא,‬
‫‫האדם ההוא מסוכן.‬
‫‫שרה, מתנהל קרב בתוך הבן שלך.‬
‫‫מלחמה בין נשמתו הטבעית ‫לנשמה המבוגרת יותר.‬
‫‫שתי הישויות האלה ‫לא יכולות להתקיים באותו גוף לנצח.‬
‫‫אחת תהיה השולטת,‬
‫‫והשנייה תיספג.‬
‫‫מזה אנחנו מנסים להימנע.‬
‫‫מצטערת, אני לא מסוגלת.‬
‫‫שרה. שרה, חכי.‬
‫‫רק... בבקשה, רק תצפי בזה.‬
‫‫אני יודעת עד כמה זה קשה לך.‬
‫‫חשבתי שתעזרי לבן שלי.‬
‫‫אולי יש למיילס בעיות התפתחות,‬
‫‫אבל הוא עדיין הבן שלי.‬
‫‫ואני לא אעשה לו את זה.‬
‫‫היי, אימא, רוצה לעשות תחרות מבטים?‬
‫‫אין לי מצב רוח כרגע, מיילס.‬
‫‫טוב.‬
‫‫אחת, שתיים...‬
‫‫שלוש.‬
‫‫אני לא אוהבת שאתה נוגע בי ככה, מיילס.‬
‫‫מה השיר הזה?‬
‫‫מה?‬
‫‫השיר שזמזמת.‬
‫‫שמעתי אותך שר אותו קודם.‬
‫‫איפה למדת אותו?‬
‫‫ממך. ‫-לא נכון.‬
‫‫הייתי זוכרת.‬
‫‫היית שרה לי אותו כשהייתי תינוק.‬
‫‫בזמן שישנתי.‬
‫‫לא נכון.‬
‫‫סלחו לי.‬
‫‫אני מצטערת.‬
‫‫ג'יימס ליינינגר‬
‫‫אנדריאה וברוס מלפאייט, לואיזיאנה, ‫הם זוג מודרני משכיל ביותר.‬
‫‫מבחינתם האפשרות שבנם הקטן ג'יימס‬
‫‫מפגין סימנים לחיים קודמים‬
‫‫לא הייתה הכי סבירה.‬
‫‫בין הגילאים שנתיים לארבע‬
‫‫חשף ג'יימס פרטים יוצאי דופן ‫על חייו של טייס קרב לשעבר.‬
‫‫אני מאמין שהיו לו חיים קודמים, ‫והוא חזר‬
‫‫כי הוא לא סיים משהו.‬
‫‫מלמדים אותנו בגיל צעיר מאוד... ‫-מה זה?‬
‫‫שגלגול נשמות לא קיים.‬
‫‫קולגה של ד"ר סטראסר נתן לי את זה.‬
‫‫נפגשת עם עוד רופא?‬
‫‫קוראים לו ארתור ג'ייקובסון,‬
‫‫והוא חוקר גלגול נשמות.‬
‫‫גלגול נשמות?‬
‫‫חיים קודמים? ‫-כן.‬
‫‫בחייך, שרה.‬
‫‫זה התכסיס הכי עתיק שיש.‬
‫‫הוא שמע מסטראסר ‫שיש לנו בעיות עם מיילס.‬
‫‫פשוט תסתכל על זה.‬
‫‫פשוט תסתכל על הילד הקטן הזה.‬
‫‫זה מדהים.‬
‫‫בבקשה. היי.‬
‫‫בבקשה אל תגידי לי ‫שאת מאמינה בדברים האלה.‬
‫‫אני לא יודעת במה אני מאמינה.‬
‫‫מיילס חולה.‬
‫‫לא מדובר בחיים קודמים.‬
‫‫זה קשה.‬
‫‫אבל אפשר להתמודד עם זה.‬
‫‫אפשר לעזור למיילס.‬
‫‫אבל לא עם טירוף כזה.‬
‫‫כן. ‫-כן.‬
‫‫אתה צודק.‬
‫‫לא עם זה.‬
‫‫זה מטורלל.‬
‫‫היי, מיילס?‬
‫‫חמש דקות ואז פיג'מה, טוב?‬
‫‫טלולה! קישטה!‬
‫‫מה אמרת, אימא?‬
‫‫מה?‬
‫‫ביה"ס היסודי ביוקנן‬
‫‫מי יכול להגיד לי מה ההבדל ‫בין המכנה לבין המונה?‬
‫‫מישהו?‬
‫‫טוב, יש לי שאלה טובה יותר.‬
‫‫מי אוהב פיצה?‬
‫‫אני! אני! אני!‬
‫‫כן. אז כמה משולשי פיצה?‬
‫‫תהרוג אותו, קח לו את הנשק!‬
‫‫כל הכבוד, חייל!‬
‫‫אני צריך חובש!‬
‫‫לתפוס מחסה! לתפוס מחסה!‬
‫‫טלולה!‬
‫‫שרה?‬
‫‫ראית את טלולה?‬
‫‫לא.‬
‫‫השער האחורי פתוח.‬
‫‫אני אלך לחפש אותה.‬
‫‫תחסל אותו! ‫-מיילס.‬
‫‫מותק, לך תעזור לאבא שלך לחפש את הכלבה.‬
‫‫הריגה כפולה!‬
‫‫מיילס?‬
‫‫תחסל אותו, חייל!‬
‫‫פגיעה בראש!‬
‫‫תהרוג אותו! עכשיו!‬
‫‫זוז, זוז, חייל! זוז!‬
‫‫קדימה.‬
‫‫היא אף פעם לא מתרחקת כל כך מהבית.‬
‫‫אולי היא נדרסה.‬
‫‫למה אתה אומר את זה?‬
‫‫כשכלב יודע שהוא עומד למות, ‫הוא לא בא הביתה.‬
‫‫הוא גורר את עצמו מתחת לבית.‬
‫‫הוא רוצה למות לבד.‬
‫‫כולנו חייבים למות מתישהו.‬
‫‫אפילו אתה.‬
‫‫אתה תמות.‬
‫‫אני אבא שלך, מיילס. ‫אל תדבר אליי ככה.‬
‫‫אחרת מה?‬
‫‫אתה תרביץ לי?‬
‫‫כמו שאבא שלך היה מרביץ לך?‬
‫‫על מה אתה מדבר?‬
‫‫הוא היה כזה חתיכת חרא.‬
‫‫ועכשיו אתה כזה אבא נהדר בשבילי.‬
‫‫לא סיפרת לו שום דבר על אבא שלי?‬
‫‫אך פעם, מותק, ‫אף פעם לא אמרתי לו כלום.‬
‫‫הוא אמר דברים מלחיצים.‬
‫‫מה למשל? ג'ון, מה הוא אמר?‬
‫‫איך הוא יודע?‬
‫‫יודע מה?‬
‫‫מה זה, לעזאזל?‬
‫‫זאת מצלמה.‬
‫‫מה?‬
‫‫אוי, אלוהים.‬
‫‫הוא השתמש במוניטור לתינוקות.‬
‫‫הוא מרגל אחרינו.‬
‫‫היי!‬
‫‫כמה זמן אתה מסתכל עלינו?‬
‫‫תסתכל עליי. איפה טלולה? ‫-לא יודע.‬
‫‫איפה היא? ‫-לא יודע!‬
‫‫איפה היא?! ‫-ג'ון, די!‬
‫‫מה יש לך, לעזאזל?‬
‫‫איפה אבא?‬
‫‫אבא היה צריך קצת מרחב לעצמו.‬
‫‫הוא בבית של דוד טומי.‬
‫‫רק עד שהוא יירגע קצת.‬
‫‫אימא?‬
‫‫מה יש לי?‬
‫‫מיילס...‬
‫‫אתה חולה.‬
‫‫אתה רק חולה, מותק.‬
‫‫לפעמים אני יוצא מהגוף שלי ‫כשאני שוכב במיטה.‬
‫‫לפעמים מרגישים שהחלומות אמיתיים.‬
‫‫אלה לא חלומות. ‫אני עושה את זה כשאני ער.‬
‫‫אני עושה את זה כדי לפנות מקום.‬
‫‫לפנות מקום למה?‬
‫‫דברים.‬
‫‫באיזו תדירות זה קורה?‬
‫‫בכל לילה.‬
‫‫מיילס?‬
‫‫מיילס, מה קרה?‬
‫‫אימא, אני פוחד.‬
‫‫בוא הנה, מותק.‬
‫‫בוא הנה. ‫-אימא!‬
‫‫חלמת חלום?‬
‫‫כן.‬
‫‫אני יכול לישון איתך הלילה?‬
‫‫אימא?‬
‫‫כן, מותק?‬
‫‫תמיד תאהבי אותי,‬
‫‫לא משנה מה אני אעשה?‬
‫‫כן, מיילס.‬
‫‫תמיד אוהב אותך.‬
‫‫אני אימא שלך.‬
‫‫מה קרה?‬
‫‫אימא?‬
‫‫תשתמשי בזה.‬
‫‫מיילס...‬
‫‫מה עשית?‬
‫‫לפעמים כשאני יוצא מהגוף שלי, ‫דברים רעים קורים.‬
‫‫אימא!‬
‫‫מיילס...‬
‫‫תהיה בשקט.‬
‫‫זה קרה באשמתי.‬
‫‫זה אני.‬
‫‫תקשיב לי.‬
‫‫אני אקח אותך למישהו ‫שיעזור לך להבריא.‬
‫‫שרה. הרגשתי כזאת הקלה כשהתקשרת.‬
‫‫אז אתה בטח מיילס.‬
‫‫תסתכל על עין הכסף.‬
‫‫רק תסתכל.‬
‫‫הרגרסיה לא תעבוד אם את בחדר.‬
‫‫זה יכאיב לו?‬
‫‫לא. זאת היפנוזה.‬
‫‫מיילס יוצא מהגוף ‫כשהנשמה הפולשת נוכחת.‬
‫‫הוא בכלל לא יזכור את החוויה.‬
‫‫המטרה כאן היא לזהות את האדם שחזר,‬
‫‫ואז, זה חשוב,‬
‫‫לברר מה הוא רוצה.‬
‫‫אדבר איתך בכנות, שרה.‬
‫‫זו עשויה להיות ההזדמנות האחרונה שלך.‬
‫‫מיילס בן שמונה עכשיו.‬
‫‫בקרוב הנשמה הפולשת תשתלט,‬
‫‫ומיילס לא יהיה יותר.‬
‫‫תסתכל על עין הכסף בראש המחוג.‬
‫‫בכל פעם שהיא מתנדנדת,‬
‫‫בוא נעמיד פנים ‫שאנחנו פורמים חוט‬
‫‫בכל פעם קצת.‬
‫‫בוא נעמיד פנים שהחוט הזה‬
‫‫הוא הזמן.‬
‫‫הוא נפרם דקה אחרי דקה,‬
‫‫שנייה אחרי שנייה,‬
‫‫זז אחורה.‬
‫‫הזמן חומק.‬
‫‫כל דבר סביבך,‬
‫‫הבית הזה,‬
‫‫הקול שלי,‬
‫‫אימא שלך,‬
‫‫כל הדברים האלה הולכים ומתרחקים.‬
‫‫אנחנו חוזרים בחיים שלך,‬
‫‫בחזרה למתי שהתחלת ללמוד בביה"ס,‬
‫‫למתי שלמדת ללכת,‬
‫‫למתי שהיית רק תינוק,‬
‫‫חזרה ליום שבו נולדת.‬
‫‫לתקופה שלפני הגוף הזה.‬
‫‫אני כבר לא מדבר אל מיילס.‬
‫‫אני מדבר אל האדם ‫שהשתכן בתוך הגוף שלו.‬
‫‫באת ללא הזמנה.‬
‫‫תגיד לי אם אתה שומע את הקול שלי.‬
‫‫אתה דובר הונגרית.‬
‫‫למדתי כמה מילים לקראת הפגישה איתך.‬
‫‫אני מעדיף אנגלית.‬
‫‫אבל נולדת בהונגריה?‬
‫‫הוריי היו חקלאים הונגרים ‫שעברו לאוהיו.‬
‫‫אנשים פשוטים.‬
‫‫שמחים בחלקם כבעלי קרקע.‬
‫‫אני רציתי...‬
‫‫דברים יצירתיים יותר.‬
‫‫אני רוצה שתגיד לי איך קוראים לך‬
‫‫ולמה חזרת לפה.‬
‫‫איך קוראים לך?‬
‫‫אני מיילס עכשיו.‬
‫‫מיילס, אם אתה שומע את הקול שלי,‬
‫‫תגיד לי איך קוראים לאדם שבתוכך.‬
‫‫תגיד לי את השם.‬
‫‫מיילס, תגיד לי את השם.‬
‫‫לא!‬
‫‫יש לך חתיכת אוסף תרופות ‫בחדר האמבטיה.‬
‫‫הכול שם חוקי.‬
‫‫לא אם אתה נותן את זה ‫לקטין בניגוד לרצונו.‬
‫‫לקחת את הכדורים שלי?‬
‫‫מה שרה תחשוב אם אגיד לה שנרדמתי פה‬
‫‫והתעוררתי כשהזין שלך בפה שלי?‬
‫‫אז המשטרה תמצא תרופות בדם שלי,‬
‫‫אותן תרופות מארון התרופות שלך.‬
‫‫שלא לדבר על שערות הערווה עם הדנ"א שלך ‫שמצאתי על מושב האסלה שלך‬
‫‫והכנסתי בין השיניים שלי.‬
‫‫אתה לא שפוי.‬
‫‫למי יאמינו?‬
‫‫להיפי מזדקן שחי מההון של המשפחה שלו?‬
‫‫או לילד קטן ותמים?‬
‫‫כשאנקוש באצבעות,‬
‫‫מיילס יחזור‬
‫‫ואתה תגיד לשרה ‫שלא הצלחת לעשות לו רגרסיה,‬
‫‫כי אין אף אחד בתוך הבן שלה.‬
‫‫אחר כך אתה תלך,‬
‫‫וזו תהיה הפעם האחרונה שתראה אותנו.‬
‫‫אחת,‬
‫‫שתיים,‬
‫‫שלוש.‬
‫‫איך היה?‬
‫‫לא היה. אני מצטער, טעיתי.‬
‫‫זו הייתה טעות לבקש ממך לבוא הנה.‬
‫‫מה קרה?‬
‫‫כלום. הרגרסיה לא הצליחה.‬
‫‫מה? מה? ‫-אני מצטער.‬
‫‫כריסטופר ילווה אותך החוצה.‬
‫‫בואי איתי, בבקשה.‬
‫‫א דוארס ‫סר קה‬
‫‫מיילס...‬
‫‫תיכנס.‬
‫‫אני צריכה לדבר עם אבא שלך.‬
‫‫אני לא מרגיש ביטחון כשהוא בבית.‬
‫‫הרמתי כמה טלפונים כשהייתי אצל טומי.‬
‫‫יש מקום בשם סאמיט היל.‬
‫‫נראה לי שמיילס ישתלב שם יפה.‬
‫‫תהיה עליו השגחה מסביב לשעון.‬
‫‫זה פחות משעת נסיעה מפה.‬
‫‫אנחנו מדברים על אשפוז הבן שלנו?‬
‫‫מה עוד אפשר לעשות?‬
‫‫זה קורע אותנו לגזרים, שרה.‬
‫‫אדוארד סרקה‬
‫‫הלו? ‫-שרה.‬
‫‫זה ארתור ג'ייקובסון.‬
‫‫ארתור, השעה 2:00 בלילה.‬
‫‫אני יודע. מצטער, זה דחוף.‬
‫‫מיילס לידך?‬
‫‫כן, הוא בחדר שלו.‬
‫‫שרה,‬
‫‫לכי למחשב שלך.‬
‫‫ארתור, אני מנתקת.‬
‫‫שרה, חכי.‬
‫‫המשפחה שלך בסכנה.‬
‫‫לכי למחשב ‫במקום שבו מיילס לא יראה אותך.‬
‫‫חכה.‬
‫‫תקשיבי לי.‬
‫‫האדם שבתוך הבן שלך ‫הוא שקרן יוצא מן הכלל.‬
‫‫הוא יעמיד פנים שהוא ישן, ‫הוא יעמיד פנים שהוא הבן שלך.‬
‫‫אסור לך לסמוך על אף מילה של מיילס.‬
‫‫לא יכולתי לדבר כשמיילס היה פה.‬
‫‫במפגש שלנו היה מאבק, ‫אבל נראה לי שהבן שלך שמע אותי.‬
‫‫פשוט לקח רגע להבין את זה.‬
‫‫הוא שרט משהו והבנתי,‬
‫‫זה מסר, השם.‬
‫‫הוא נתן לי את השם, שרה.‬
‫‫תקלידי "אדוארד סרקה" במחשב שלך.‬
‫‫ס-ר-ק-ה.‬
‫‫גוגל ‫אדוארד סרקה‬
‫‫אדוארד ט. סרקה‬
‫‫הרוצח מתראש קריק.‬
‫‫זה הוא. תסתכלי על העיניים.‬
‫‫הן בשני צבעים שונים, ‫בדיוק כמו אצל מיילס.‬
‫‫מתי יום ההולדת של מיילס?‬
‫‫22 באוגוסט 2010.‬
‫‫זה היום שבו אדוארד סרקה ‫נהרג בפשיטה משטרתית.‬
‫‫הוא מת קצת אחרי 4:00 לפנות בוקר.‬
‫‫מיילס נולד ב-4:15 לפנות בוקר.‬
‫‫הוא רצח תשע נשים ‫בתקופה של חמש שנים.‬
‫‫הקרבן האחרון, האישה העשירית,‬
‫‫הצליחה לברוח אחרי שכרת לה את היד.‬
‫‫תושבת העיר נמלטה מרוצח סדרתי: ‫הרוצח מתראש קריק נורה למוות‬
‫‫הידיים של כולן נכרתו.‬
‫‫זה היה סימן ההיכר שלו.‬
‫‫הוא היה כורת את ידיהן‬
‫‫ואז הורג אותן.‬
‫‫כורת את ידיהן‬
‫‫ואז הורג אותן.‬
‫‫הניצולה,‬
‫‫מרגרט סנט ג'יימס, ‫כתבה ספר על החוויה שעברה.‬
‫‫היא הובילה אליו את השוטרים, ‫ושם הם ירו בו.‬
‫‫אז עכשיו אנחנו יודעים.‬
‫‫נכון?‬
‫‫כן, אבל אנחנו עדיין צריכים לדעת ‫למה הוא חזר.‬
‫‫מה סרקה רוצה.‬
‫‫זה מה שישחרר את הבן שלך.‬
‫‫רגע.‬
‫‫ארתור, אני חייבת לנתק עכשיו.‬
‫‫ג'ון.‬
‫‫מה קורה?‬
‫‫חייבים לעשות משהו לגבי מיילס.‬
‫‫חייבים לעשות משהו לגבי מיילס מיד.‬
‫‫אבל אסור שהוא יידע.‬
‫‫חכה שעה.‬
‫‫אארוז כמה מהבגדים שלו וניפגש שם.‬
‫‫יש עוד שבר ששווה לשתי שמיניות?‬
‫‫אז נוכל לפשט כדי...‬
‫‫מר בלום. הכול בסדר?‬
‫‫כן. באתי לקחת את מיילס.‬
‫‫תכף נסיים את השיעור, ‫אוציא אותו עוד שנייה.‬
‫‫לא, אני מצטער, ‫חייבים לזוז עכשיו.‬
‫‫זה מקרה חירום משפחתי.‬
‫‫בסדר. אתה צריך להירשם במשרד?‬
‫‫לא, שרה התקשרה.‬
‫‫דיברה איתם.‬
‫‫היי, מיילס, קדימה.‬
‫‫בוא נזוז.‬
‫‫מיילס?‬
‫‫בוא, חמוד.‬
‫‫מיילס!‬
‫‫בידי המוות‬
‫‫מרגרט סנט ג'יימס‬
‫‫סיפור על כוח ותקווה‬
‫‫הרוצח מתראש קריק ‫זוהה בידי קרבן שברחה‬
‫‫אוי, אלוהים.‬
‫‫הקרבן האחרון של הרוצח ‫מתראש קריק ברחה למקום מבטחים‬
‫‫בריחתה הפלאית ‫של אישה תושבת העיר‬
‫‫הוא חזר בשבילך.‬
‫‫הוא רוצה שתמותי.‬
‫‫מיילס, אימא שלך ואני ‫נאלצנו להחליט החלטה.‬
‫‫אתה תעבור לגור איפשהו למשך תקופה.‬
‫‫ו...‬
‫‫במקום שאנחנו נוסעים אליו ‫יש אנשים שיכולים לעזור לך להבריא.‬
‫‫רופאים ממש טובים.‬
‫‫יהיה קשה לתקופה מסוימת, ‫אבל אני חושב‬
‫‫שכשתתבגר, תבין שלפעמים...‬
‫‫לפעמים עדיף לנו לעשות ‫את הדבר הכי קשה.‬
‫‫אנחנו רק רוצים שתדע ‫שאנחנו אוהבים אותך מאוד.‬
‫‫יותר מכל דבר בעולם.‬
‫‫מיילס...‬
‫‫מיילס!‬
‫‫הוא במאבק קשה מאוד עכשיו.‬
‫‫נצטרך להשאיר אותו מחוסר הכרה ‫למשך שלושה-ארבעה שבועות.‬
‫‫כשהנפיחות במוח שלו תרד, ‫נדע מה חומרת הפציעה שלו.‬
‫‫בעלך חזק.‬
‫‫הוא צריך זמן.‬
‫‫איפה הבן שלי?‬
‫‫בהמשך המסדרון.‬
‫‫אני כל כך מצטערת.‬
‫‫אני אוהבת אותך.‬
‫‫אני אוהבת אותך, אני כל כך מצטערת.‬
‫‫אני כל כך מצטערת.‬
‫‫נראה לי שאני יודעת איך לעצור את זה.‬
‫‫נראה לי שאני יכולה להציל אותו.‬
‫‫אם אעשה את זה...‬
‫‫אולי...‬
‫‫אולי כולנו נוכל להיות שוב יחד.‬
‫‫אשאיר אתכם לבד.‬
‫‫מיילס, מה קרה במכונית?‬
‫‫אני לא יודע.‬
‫‫אני לא זוכר שום דבר.‬
‫‫אני יודעת איך אני יכולה לעזור לך.‬
‫‫אבל אני צריכה שתסמוך עליי.‬
‫‫אני צריכה שתסמוך עליי, ‫מה שלא אעשה.‬
‫‫אתה יכול לעשות את זה?‬
‫‫אשפי המסחר ‫קנייה, מכירה והלוואה‬
‫‫זוכר את הכדורים‬
‫‫שנתתי לך נגד בחילה בנסיעה?‬
‫‫זוכר שהם עשו אותך מנומנם?‬
‫‫כן.‬
‫‫אני צריכה שתישן.‬
‫‫אבל למה?‬
‫‫כי אני לא יכולה לסמוך עליך‬
‫‫עד שתבריא.‬
‫‫אני רוצה לראות אותך בולע את זה, מיילס.‬
‫‫לאן נוסעים?‬
‫‫תעצום את העיניים.‬
‫‫אני אטפל במה שחזרת בגללו.‬
‫‫ברוכים הבאים לאוהיו‬
‫‫אפשר לעזור לך?‬
‫‫את מרגרט סנט ג'יימס?‬
‫‫מה את רוצה?‬
‫‫קוראים לי שרה בלום.‬
‫‫עברתי לאחרונה חוויה, והספר שלך...‬
‫‫הוא עזר לי.‬
‫‫רציתי לדעת אם יש לך רגע.‬
‫‫יש לי כלל, אני לא נפגשת ‫עם אנשים אצלי בבית.‬
‫‫רק חמש דקות.‬
‫‫בבקשה? אין לי עוד לאן ללכת.‬
‫‫אני אכין תה.‬
‫‫את יכולה לשבת.‬
‫‫פיקלס, אתה רק תרצה לחזור פנימה‬
‫‫ברגע שתראה כמה קר.‬
‫‫כן, טוב.‬
‫‫בבקשה. קדימה.‬
‫‫מנטה או לימון?‬
‫‫לא משנה.‬
‫‫הדבר הזה לא יפה,‬
‫‫אבל הוא יכול לקרוע נייר טואלט.‬
‫‫אני כל כך מצטערת.‬
‫‫זה היה לא מזמן, מה שקרה לך?‬
‫‫זה קורה כבר תקופה.‬
‫‫זה הבן שלי.‬
‫‫זה קשור לבן שלך?‬
‫‫כן, מיילס.‬
‫‫בן כמה הוא?‬
‫‫הוא בן שמונה.‬
‫‫זה גיל נפלא.‬
‫‫דיוויד שלי היה כזה מתוק בגיל הזה.‬
‫‫לא ידעתי שיש לך ילדים.‬
‫‫החלטתי לא לספר על המשפחה שלי.‬
‫‫אביו של דיוויד ואני התגרשנו ‫לפני שהכרתי את סרקה.‬
‫‫אבל לא הרגשתי שהוגן ‫לקשר אותם לכל הכאב והשנאה.‬
‫‫איפה הבן שלך עכשיו?‬
‫‫מתחיל שנה שנייה במישיגן סטייט.‬
‫‫ולפי מה ששמעתי, גם יש לו חברה חדשה.‬
‫‫זה בסדר.‬
‫‫את תעברי את זה.‬
‫‫לא הייתי צריכה לבוא לפה.‬
‫‫אפשר להשתמש בשירותים שלך?‬
‫‫כן, הם בהמשך המסדרון.‬
‫‫אכין לך את התה.‬
‫‫אני מצטערת.‬
‫‫אני כל כך מצטערת.‬
‫‫פיקלס.‬
‫‫איך חזרת פנימה?‬
‫‫מה את עושה?‬
‫‫מה את עושה? תפסיקי.‬
‫‫תפסיקי.‬
‫‫בבקשה, לא...‬
‫‫לא.‬
‫‫אני לא יכולה.‬
‫‫אני כל כך מצטערת.‬
‫‫היי!‬
‫‫איזו מהן את מעדיפה?‬
‫‫כחולה...‬
‫‫או אגוז?‬
‫‫כחולה...‬
‫‫או אגוז?‬
‫‫כחולה...‬
‫‫או אגוז?‬
‫‫איך אתה...‬
‫‫זה מה שהוא אמר בערב שבו הכרתי אותו.‬
‫‫מיילס!‬
‫‫לא, די!‬
‫‫מיילס, לא!‬
‫‫לא.‬
‫‫לא היית צריכה לעזוב אותי,‬
‫‫מרגרט.‬
‫‫מיילס!‬
‫‫מיילס, זה נגמר!‬
‫‫מיילס!‬
‫‫מיילס.‬
‫‫מותק...‬
‫‫מיילס...‬
‫‫מאוחר מדי.‬
‫‫קיבלת את מה שרצית.‬
‫‫תן לי את הבן שלי.‬
‫‫את עדיין מאמינה שמיילס בחיים?‬
‫‫הוא נשמע ככה?‬
‫‫אימא?‬
‫‫תמיד תאהבי אותי,‬
‫‫לא משנה מה אעשה?‬
‫‫היית קלה.‬
‫‫ידעתי שתיקחי אותי אליה.‬
‫‫כמה זמן הוא איננו?‬
‫‫הערב שבו הבטחת שתמיד תאהבי אותו,‬
‫‫זו הפעם האחרונה שהוא דיבר אלייך.‬
‫‫הוא איננו עכשיו...‬
‫‫אתה...‬
‫‫מפלצת.‬
‫‫לקחת את הנשמה של הבן שלי?‬
‫‫אתה לא...‬
‫‫אתה לא יכול לקבל את הגוף שלו!‬
‫‫אלוהים!‬
‫‫היא ניסתה להרוג אותי.‬
‫‫אתה מוגן עכשיו.‬
‫‫אתה מוגן.‬
‫‫לא.‬
‫‫מצטערת, אנחנו מאחרים.‬
‫‫זה בסדר.‬
‫‫תענוג לראות אותך שוב, מיילס.‬
‫‫אנחנו שמחים שתהיה אצלנו ‫עד שאבא שלך יבריא.‬
‫‫רוצה לראות את החדר שלך?‬
‫‫מיילס‬
‫‫הבלתי רגיל‬
‫‫תרגום לעברית: דניאל שרמן‬